A. W. Schack von Staffeldt 1804



 Indvielsen:

Redegørelse: En digter der sidder og kigger og sundet. Solen går ned. Han hører noget musik for himlen, og en muse giver ham en harpe. Der er nogle ånder i himlen, der kalder på ham. Det er som om alt blive levende. Han opfatter jorden som et fængsles, og lykken får han først når han bliver "fri"
 * 1) Strofe:
 * 1) Strofe:
 * 1) Strofe:
 * 1) Strofe:

Analyse:

Jeg'et er ikke tilfreds med tilværelsen, da i strofe fire vers 2 "Jorden et fængsel;" og længere nede "jeg kender ej fred" Hans hjerte er fyldt med længels. Han oplever en splittelse mellem krop og sjæl. Han beskriver, det som Platon beskriver som ideverden og fænomenverden. Personen oplever en besjæling

 Platon siger: at mennesket er delt op i krop og sjæl og har svært ved at blive forenet. Kroppen hører hjemme på jorden, og sjælen hører til et andet sted. Dette betyder man hverken er krop eller sjæl, man er en blanding. Dette kaldes nyplatonismen. Nyplatonismen kommer af Platon fra 500-tallet.

Naturen beskrives positiv i fx himlen smilte, vindene talte. Hvilket er typisk for tiden. Han som digter bliver indviet i ideverden, sjælenes verden. Hans inspiration. Efter han er blevet oplyst føler han et tomrum, derfor bliver Jorden et fængsel, der holder hans sjæl nede.

Kompostionen er ikke tilfældig, der er enderim og det er opbygget ababcc. Med samme antal stavelser i hvert vers. Digtet hører hjemme i det delperioden nyplatonisk.

Hvorvidt digtet er episk eller lyrisk, afhænger af hvordan man analysere digtet. Der er en historie, men historien er bygget på en følelse. Det er på en side både episk og lyrisk, men så alligevel ikke.

Digterne bruger følgende sproglige virkemidler: besjæling, metaforik, enderim, litteration.